Tidigare:
- Du försöker hitta Andrew. - Några servrar letar efter honom.
- Vad är det? - Hydra.
Vi har alla Inhumans vi behöver när tiden är inne.
Malick ska vara Hydra-chef, men jag tror att han lyder under nån annan.
- Nån som är mäktigare än Malick? - Nån eller nåt.
- Anlägger du bränder nu? - Nej, jag vill inte ha några problem.
Jag behövde bara nåt att måla med.
- Du heter Charlie, va? - Charles.
Du får inte sova här bakom mer. Det är inte bra för affärerna.
- Vi öppnar snart. - Okej. Men...
Jag kan hjälpa till. Sopa eller vad du nu behöver hjälp med.
Du måste gå. Solen går snart upp. Det finns ett härbärge på 9th.
Hör du...
- Köp lite frukost. - Nej, nej. Jag vill inte ha problem.
Du verkar vara en schyst kille, jag måste bara tänka på kunderna.
- Daisy... Rädda mig... - Jag är så ledsen.
Tiden börjar rinna ut, Daisy. Det är nu jag dör.
Lugna dig, jag förstår dig inte.
- Hydra försöker döda mig! - Vi skickar två bilar.
- Skicka Daisy Johnson! - Vem?
Avlyssnar S.H.I.E.L.D. larmcentraler?
Ja, över hela världen. Det är så vi kan komma först. Vem var det?
Han kallade sig Edwin Abbot. Äger en livsmedelsaffär i Dyker Heights.
Inga kopplingar till nån underrättelsebyrå.
- Känner du honom inte? - Jag har aldrig hört talas om honom.
- Han kunde ditt namn. - Det kan vara en fälla.
- Vi behöver förstärkning på marken. - Vi behöver extra muskler utan Mack.
Det är bara han som har extra muskler, men jag åker med ändå.
Jag har ju redan sagt det. Jag är inte galen.
- Där är hon. - Daisy Johnson från ATCU.
Edwin, eller hur? Hur kände du till mitt namn?
- Jag hörde dig säga det nu. - Vad menar du?
Jag såg det här. Det här ögonblicket. När jag pratar med dig, poliserna.
Charles, den hemlöse, han måste ha kastat en förbannelse över mig.
- Han fick mig att se det här! - Jag kollar upp det.
- De tänker döda mig. - Hur visste du att det var Hydra?
För att hon kommer att ropa det när de faller ner ur skyn.
Hydra!
Ducka!
Klockan sex!
Hjälp mig! Rädda mig!
Jag ska rädda dig, men ligg lågt.
Tiden börjar rinna ut, Daisy. Det är nu jag dör.
Nej!
Han är en Inhuman.
Den hemlöse är en Inhuman. De är ute efter honom!
Nej!
Jag hoppades att du kunde hjälpa mig.
- Du! Är du oskadd? - Säg nåt, Daisy.
- Vi behöver sjukvårdare! - Jag vet, vi förlorade en.
Vad är det?
Det har inte hänt än.
Han är uppstånden! Vilken förbättring.
Sist såg du ut som en statist från "Dawn of the Dead".
Nu är du en inspirerande man. Vad beror detta mirakel på?
Ditt tålamod.
Det är på tiden att jag tackar dig. För att du återbördade mig.
Jag flyttade inte på himmel och jord.
Men jag la stora pengar och resurser på att få det att bli verklighet.
- Jag vill gärna veta varför. - Varför?
- Vad är syftet? - Jag...
Min familj, mina förfäder, fick lära sig att tro-
- att om vi kunde återbörda dig, så skulle vi bli belönade.
Med vad?
Tillsammans ska vi ta över världen.
Och vad innebär det för dig?
Du har 9,2 miljarder dollar, och allt inflytande det medför.
Du kan köpa allt du önskar dig.
Räcker inte det?
Vad kan jag ge dig, som du inte själv kunnat skaffa?
Jag har vigt hela mitt liv åt en högre makt.
Det är rätt ord...
Makt.
Det är det du vill ha. Inte rikedomar eller kontroll eller inflytande.
Nej... Riktig makt.
Hur låter det?
Intressant.
Det är dags att sluta gömma sig.
Jag ska äntligen visa dig hur riktig makt faktiskt känns.
Är du säker på att det var framtiden?
Var hela mitt ansikte täckt av...?
- Och Coulson skjuter dig? - Japp.
Då ställer jag frågan som måste ställas. Är det ens möjligt?
- Det är fyra dimensioner... - Edwin förutsåg allt som hände...
- Det är en korkad fråga. - Okej, det är möjligt. Och nu?
Jag kan förändra det. Vi tar reda på var det sker och tar oss dit innan.
- Och räddar den stackars mannen? - Det går inte.
Om du såg framtiden, så är det framtiden.
Det vill jag inte tro. Jag kan inte förklara, men det var fruktansvärt.
Jag kände mig så hjälplös. Jag måste rädda honom.
- Edwin ringde och sa ditt namn. - Och vi vet hur Charles ser ut.
- Om Daisy kan minnas detaljer... - Det finns ingen tid!
Hon såg den fjärde dimensionen. Tid är bara en illusion. - Simmons.
- Han talar om rumtiden. - Hur ska jag förklara det?
Vi lever i 3D. Men föreställ er att vi levde i en tvådimensionell värld.
Platt som ett papper. Vi skulle inte kunna föreställa oss tre dimensioner-
- en kub, eller nåt alls som inte är tvådimensionellt.
Så vi platta pappersmänniskor-
- skulle uppfatta den här tredimensionella kuben-
-som tvådimensionella ögonblick.
Som tid som går, punkten på linjen färdas genom rum och tid.
Men kuben, linjen, är fast.
Det finns ingen framtid och inget förflutet. Den bara är.
Det kan man inte förändra.
Du gör min hjärna illa.
Jag vet inte om jag förstår Fitz, men Hydra har den här killen.
Vi måste försöka stoppa dem, och jag kanske har en plan.
Vi kan ändra vad som sker genom att inte släppa ut Daisy från basen.
Va? Nej!
Visionerna kretsar kring Daisy, medan May inte är med alls.
- Jag förstår, men jag klarar det. - Ledsen, men May åker i stället.
Jag är ämnad att rädda honom.
Vill du förhindra att han dör, så är det så här vi gör. Förstått?
Lincoln och jag letar upp information om den hemlöse.
Försök minnas alla detaljer, och sen skickar vi dit May.
Jag rör inte ett vapen, och Fitz- Simmons håller sig borta från snön.
Uppfattat?
Jag har aldrig förstått mig på såna här tidsgrejer. Som i "Terminator".
Om Connor kan skicka en vän för att rädda modern, så behövs väl inte det?
- Jag har inte sett "Terminator". - Du får kicken.
Vi hörde bara av snubben-
- för att han hörde Daisys namn när vi försökte rädda honom.
Jag vet. Så jag tror att det hände av en anledning. Det är skapat så.
Okej, vi är alla del av en stor plan, men vad är planen?
Jag menar att Inhumans skapats och att krafterna inte är slumpmässiga-
- utan ska uppfylla ett behov, fylla en lucka. Så Raina...
- Allt hon sa gick i uppfyllelse. - Ja, och Daisy kunde stoppa Jiaying.
Daisy kan hjälpa den här Charles.
Och ändra utgången? Det hoppas jag. Ditt ansikte var täckt av blod.
Det är han. Charles Hinton. Senaste kända adress...
Charles bodde tydligen inte ensam. - Skicka dit ett team.
Oroa dig inte för mig, utan för dig.
För att Daisy såg mig skjuta henne?
För att jag skulle döda dig om du gjorde det.
Jag hoppades att du kunde hjälpa mig.
Det finns en röd metalltrappa i närheten.
Det är ett tak, minst 20 våningar upp. Och ljuset var skumt.
Kanske en blinkande neonskylt.
Jag önskar att jag kunde minnas tydligare. De för nog dit honom nu.
Jag tror att det ska ske i natt.
- Vad gör ni? - Försöker hitta byggnaden.
Jag har gett våra servrar i uppdrag att leta efter nyckelord vi matar in.
- Inte alla våra servrar, va? - Jo.
Om jag inte får åka med tänker jag göra allt jag kan här.
Inte alla!
Uppfattat?
Några servrar kör en algoritm vi har byggt för att hitta dr Garner.
Vi vill båda väldigt gärna hitta honom.
Ingen fara, jag låter dem vara.
Tror du vi kan förändra framtiden?
Allt vi gör förändrar framtiden.
Det svåra blir att ändra på det förflutna.
- Det är du. - Du har rört vid honom, eller hur?
Hintons fru. Han var lärare, men han lämnade frun och dottern i juli.
- Det drev honom till vansinne. - När började det?
Det var en söndag.
Vi hade kommit hem från marknaden, när det började ösa ner.
Charles sprang ut i trädgården för att hämta vår dotters leksaker.
Han skrek som om han gjort sig illa.
Jag sprang ut och hittade honom på marken, täckt av nåt slags...
skal.
Jag tog hans hand.
Vi såg blixtar och slumpmässiga händelser.
- Det slutade med en bilkrasch. - Ser han det också?
Jag satt där helt chockad.
Sen hände det igen, när jag ledde honom in. Vi såg...
Vi såg min mamma i en sjukhussäng, de försökte återuppliva henne.
Så ni slutade ha fysisk kontakt?
Vi trodde att vi blivit galna, men det hände varje gång han rörde nån.
Han och den personen såg nåns död.
- En död? - Det drev Charles bortom vettet.
- Några dagar senare blev det värre. - När visionerna gick i uppfyllelse.
- Försökte han nånsin förhindra det? - Självklart försökte han det.
Om och om igen. Det var väl det som skickade honom över vansinnets rand.
Han kunde inte göra nån skillnad.
Han var helt maktlös.
Vet du nåt mer som kan hjälpa oss?
- Kan du berätta om fågeln? - Fågeln?
Charles täljde en liten fågel, jag tror att det var en rödhake.
Gjorde han?
Det är vår dotters namn, Robin.
Charles lämnade oss på natten, han tog bara sin jacka.
Han stack eftersom han aldrig skulle kunna hålla om sin lilla flicka igen.
Åtminstone inte utan att hon skulle skrika och se nåns död.
Vad är det som är så bråttom att det inte kunde vänta några dagar?
Du känner mig, jag tar alla möjligheter.
Den här protesen innehåller delar som ni tillverkar här på Transia.
Kopplingsenheten mellan nerver och ledningar, för att vara exakt.
Okej...
Och jag vet att ni arbetat på en prototyp till en exoskelettlem-
- åt försvarsdepartementet, med hjälp av den här tekniken.
- Jag vill köpa det. - Ett av våra patent?
Nej, företaget.
Kan du upprepa det? Jag tyckte att du...
Jag vill att du säljer företaget. Till ett rimligt pris, givetvis.
Ja... Hör på, vi är inte de bästa vänner.
Även om jag respekterar din stake, så gillar jag inte att spilla tid.
Jag avskyr det.
- Det vore i ditt eget intresse. - Vem fan är det där?
Den här mannen har min fullmakt att förhandla om avtalet.
Det finns inte en chans att jag säljer en enda aktie till dig.
För att inte tala om aktiemajoriteten.
Låt mig visa dig vad som kommer att ske.
Jag är ledsen.
Herregud! Okej!
Ni ska få det ni vill ha.
Snälla ni... Så där.
Gå nu bara och lämna oss i fred!
Du är förvirrad.
Jag skulle ju visa dig vad som kommer att ske.
Våra män tar just nu över byggnaden.
Har vi gjort oss allt besvär för den här?
Vad tänker du göra med den här?
- Jag vill att du tar på den. - Kom igen...
Vare sig du medger det eller ej-
- så är det enda du törstar efter, men aldrig känt, riktig makt.
Den slags makt som jag, Giyera och Charles där har.
Ta på den, så får du den makten.
Tycker du fortfarande att du ska med?
- Jag vet att jag kan klara det. - Tror du inte att jag kan det?
Jag har en fördel. Jag vet vad som kommer att ske.
Lyft då på röven och visa mig.
- Du kan visa mig kampen här. - Jag kommer några sekunder för sent.
De är vakterna och du visar mig hur jag kan göra det lite snabbare.
Okej. Det står en serverbank på vänster sida.
Vi behöver två stolar på hjul, och två personer till.
Se till att ett team bevakar huset och köp nåt fint till flickan.
Ja, sir.
- Nej, Fitz... - Vad hette du? - Doug.
Du kommer strax efter Doug. - Och Lincoln, jag säger till.
- Jag spelar killen som slår larm. - Lycka till.
Okej, börja om.
När hon öppnar dörren. - Börja när du vill, May.
- Skjut honom! - Pang!
Pang!
- Pang! Pang! - Under bordet.
Simmons!
Ramla!
Kör, Lincoln. Ta kniven.
- Tänk om man kunde öva på hela livet. - Det där var uruselt. - Fitz!
- Du ska in efter Doug. - Okej!
- Är det din bästa spark, May? - Jag försökte missa henne.
- Det vore lättare... - Med dina krafter?
Okej... Det måste gå snabbare.
- Det känns faktiskt bra. - Ja.
Men jag pratade inte om att krossa saker med handen.
Okej...
Om du vill känna riktig makt, krossa honom.
- Nej... Snälla, nej! - Vad skulle jag uppnå med det?
Nej! Snälla Gideon, gör det inte! Jag ger dig allt!
Jag är för ung för att dö!
Jag vet att du fått folk dödade. Och du har övervägt att skjuta nån.
Men att döda nån med sina egna händer, känna livet slockna...
Som mr Coulson gjorde med mig. Blicken i hans ögon...
Känslan var så stark att den skrämde honom.
Han blev så rädd att han lämnade handen.
Men du är väl inte rädd för nåt?
Börja om!
- Du tror inte att May klarar det. - Jag undrar vad som ska hindra...
Kom igen. Jag vägrar tro att nåt är helt oundvikligt.
Vi får se.
Vi är redo när du är det!
Pang, pang!
Pang!
Lincoln.
- Det där var jäkligt bra. - Sir, vi har hittat byggnaden.
- Är det den? - Vakternas rum är enda vägen in.
- Transia. Vad är Malick ute efter? - Deras kopplingsenhet i din hand...
- Det här börjar bli galet. - Det har det varit hela tiden.
Du slår till med kirurgisk precision, och vi använder ingen radio.
- Hydra lär lyssna. - Och de lär se oss komma.
Om du ser Charles, gå inte upp på taket, inte ens om...
- Vad betyder det? - En inkräktare.
Han bara vandrade in och gav upp.
- Varför? - Lash har tagit över.
Snart förvandlas jag för sista gången, May.
Jag kom för att säga adjö.
Den här dagen kan åtminstone inte bli knäppare. May kan inte åka.
- Jo, det kan jag! - Andrew försvinner för gott.
Han är en mördare. Den man jag höll av skulle inte göra så.
Han var inte sig själv. Du kommer att ångra dig resten av livet.
- Jag gör det, May. - Nej.
- Utan Bobbi är det bara jag som kan. - Du är inte oslagbar, Daisy.
- Jag är redo att försöka. - Så att det slutar som i visionen?
Alla andra stannar här, så att vi ändrar på slutet. Jag klarar det.
Det är meningen att jag ska rädda honom. Jag känner det.
Låt mig åka.
Teamet stannar på planet. Fitz håller ett öga på dig-
- och kom ihåg att vi inte vet vad som händer efteråt.
Jag vet.
Du... Var försiktig. Om det går snett, försök inte spela hjälte.
- Och för guds skull, Skye. Kom hem. - Daisy.
Fanken. Just det, Daisy. Bara kom hem helskinnad.
Borde du inte stå bakom glaset?
Jag tar mig ut när jag behöver.
Vad är det i droppet?
Nåt Simmons jobbat på, ett möjligt vaccin. Det har aldrig testats.
Det kanske bara verkar på dem som inte förvandlats än. Du förvandlas...
- Så det är en chansning. - Ja, det är osannolikt.
- Tänker du säga nåt, bara säg det. - Jag är inte här för att laga nåt.
Jag vet att jag inte kan fixa det, men jag...
- Jag har tänkt som en psykolog. - Ut med det.
Jag vet att jag förändrades när jag blev Inhuman.
Behöver du en doktorsgrad för det?
Det jag sa, att jag är samme man som du gifte dig med...
- Inte sant. Du var ingen mördare då. - Jag vet det nu.
Men lite av honom finns alltid i mig. Det var han som sa det.
- Och det finns lite av dig i honom. - Och därför nådde du fram till mig.
Men den här gången, när jag förvandlas...
Jag är rädd att jag kommer att försvinna för alltid.
Om du kunde fixa det, ändra på det förflutna, skulle du göra det?
Ja. Men jag vill att monstret ska finnas i S.H.I.E.L.D:s förvar.
Jag vet att det var fel, men jag tror att jag gjorde det av en anledning.
- Det är monstret som talar igen. - Kanske det.
Men jag tror att han kämpar för nåt som vi inte förstår ännu.
Och jag vet inte... Ni kanske får användning av honom.
Vi är inne. Det är en kapad, trådlös signal, så det kan gå hur som helst.
- Kan du hitta vakternas rum? - Är det Giyera?
Ja, honom glömmer jag aldrig.
Hörde du vad Andrew sa? Han tror att han tjänar ett större syfte.
Ja. Daisy och Charles kanske fann varann av en anledning.
Kanske. Eller så är ni galna och det här helt poänglöst...
Var det Ward?
Tyvärr tror jag att det där var nåt annat.
Herregud... Vad är det här?
Om jag skulle ändra på saker?
Jag pratade om oss.
Allt hemskt som hänt dig hade kunnat undvikas, om du aldrig träffat mig.
Jag skulle inte ändra på nåt.
Det skulle jag.
Tja... Mitt livs bästa ögonblick har kretsat kring dig.
Oavsett om vaccinet funkar eller ej-
- så är det med dig, här, som det är meningen att jag ska vara.
En spionspegel.
Tur att jag var här. Vi bevakar byggnaden.
Förresten är alla möjligheter att inte gå upp till taket borta.
Hydra har redan fört dit Charles. Sätt i gång.
- Vad ska du göra? - Hitta Grant Ward.
Just det. Dagen blev ännu knäppare.
De har tagit sig in i byggnaden. Mr Malick tog helikoptern-
- men jag smyger hellre ut dig om S.H.I.E.L.D. är här.
- Ska S.H.I.E.L.D.-agenterna dödas? - Bara om de är människor.
- Vaktingången är på norra sidan. - Då kör vi!
- Och vi? - Vi stannar här.
Inte ett moln på himlen. Daisy kanske inte såg framtiden.
- Sir! - Ward har varit här. 20:e våningen.
Ni två jobbar er upp med Lincoln. Jag tar hissen och jobbar mig neråt.
Då så... Nu väntar vi och ser, antar jag.
- Ledsen att du missade uppdraget. - En lång historia.
Daisy är så säker på sina förmågor-
- som Inhuman att hon tror sig kunna ändra på framtiden.
Lustigt. Vi försöker göra detsamma.
Makt är berusande, eller hur?
Och han har rätt. Man känner den inte, förrän man tar nån annans.
Coulson, kom!
- Var är de? - Nåt fruktansvärt slog mig nyss.
Tänk om Daisy såg sin egen död.
Hör du mig, Lincoln? - Alla enheter, stanna.
Jag ser Ward.
Anfall inte. Jag upprepar: anfall inte.
Lincoln, vi vet inte vad vi har att göra med. Avbryt uppdraget.
Dags att säga adjö...
Jag var säker på att jag skulle kunna rädda dig.
Men det var du som skulle rädda mig.
Äntligen har jag... gjort skillnad.
Det är inte snö.
Jag tror att vi ska hålla varandra i handen nu.
Vissa saker kanske är oundvikliga.
Jag gjorde den här till min dotter.
Jag stod inte ut med att lämna dem, men jag måste ju skydda Robin...
- från det här. - Det har du gjort.
Men nu är jag rädd att hon ska växa upp...
och bli som jag.
Hon kommer alltid att behöva skyddas.
Jag hoppades att du kunde hjälpa mig.
Ja.
Jag ska skydda henne. Jag lovar.
Alltid.
Jag är hemskt ledsen.
Jag vill att du åker dit.
Är det där de tillverkar exoskelettet?
Det är inte den tekniken vi är intresserade av.
- Ja, sir? - Kom ihåg att du arbetar för mig.
Du ska alltid finnas vid min sida. För att skydda mig.
Nej. Jag är precis där jag ska vara.
- Mår han bra? - Ja då.
- Men han lät lite... underlig. - Hur då?
Han lät...
rädd.
Översättning: Arnar Jonsson www.btistudios.com